INTERSONIO uvádí
VÁŠEŇ V SRDOI
Haló? Ach, mami. Kolik je hodin?
Ne, jsem vzhůru. Jenom jsem ještě neměla kafe.
Pamatuješ na Mary Ooulterovou?
Byla to teta toho legračního pajdavého kluka.
Jezdíval s tebou stejným autobusem.
Ne.
- Ale na něj si pamatuješ? - Ne.
Napsal sem hezkou poznámku.
"Nashle, krokodýle. S láskou Rick."
Asi si tak říkali. Docela hezké, ne?
- Mně to nic moc neříká. - Mně se to líbí.
V té knize je každý, koho jsem kdy znala a milovala.
Sammyho Davise Juniora jsi neznala.
Znala. Setkali jsme se na večírku.
Políbil mi ruku a řekl, že je rád, že mě poznává.
- To není někoho "znát". - Pro mě ano.
Jsem si jistá, že to tak myslel.
Aspoň to řekl, což je víc, než tvůj otec zvládl za dvacet let.
A vůbec. Ty sem pak nalepíš poslední výstřižek. Můj.
To je tak úchylné, takhle se zaobírat smrtí.
Na smrti není nic úchylného. Patří k životu.
- Myslíš, že je možné se jí vyhnout. Není. - Mám u tebe v pračce prádlo.
Podej mi to lepidlo.
- Ahoj. - Ahoj. Už to máš hotové?
- Měla bych, kdybych to nezkazila. - Hledal tě tady Baird. - Proč?
- To neřekl. Vypadal zmateně. - Jak nezvyklé.
Tak si to ujasníme. Měl přijít sem a měls to zařídit ty.
Pak měl přijít sem a měli jsme s ním dělat oba a já měla býtjen záloha,
kdybys mě potřeboval.
Teď sem nepřijde. Mám to udělatjá a ty v tom nejedeš.
- Jo. Něco takového. - To ne, Bairde.
Já se nebudu vláčet pitomou pouští s nějakým bláznivým Japoncem,
co chce průvodce na vyhlídkovou jízdu.
Já jsem geoložka, ne nějaká posraná gejša.
Tady ten sesuv nemáš správně. Proč nemůže přijet sem?
No, prostě nechce. Já nevím.
- A ptal jsi se ho? - Ovšem, že jsem se ptal.
- Tak proč nechce? - Sakra, jak to mám vědět?
- Sandy, je to Japonec. - Ti se o výzkum nezajímají. Nebudou ho kupovat.
- Tohle jsou originální data? - Tu smlouvu potřebujeme. - Tak to udělej!
Jamie má páté narozeniny. Kriste, Sandy, nenech mě ve štychu.
Tumáš.
- Bože. A jak se to vyslovuje? - "Tačibana Hiromicu."
- A které je křestní? - Já nevím.
Vypečenej parťák.
- Je to vážný zájemce? - Já nevím.
Možná je tu jen na výletě. Půjdu tam. Uzavřu obchod. Tečka. Konec příběhu.
- A Baird nejede? - Ne.
Víš, čemu nerozumím?
Jaks to s ním vůbec mohla dělat?
- Byl hezčí, když byl mladší. - A než se oženil?
Jo.
Sandy, to jsem já. Tady Baird. Nikam nechoď, dokud se neozvu.
Já nevím, kde vězí. Ale ozvu se. Tady Baird, mimochodem.
Haló, tady Eddie, mám vzkaz pro Sandru. Ta noc se mi opravdu moc líbila.
Bylo to skvělé. Nemohli bychom si to zopakovat?
Budu zase ve městě 19. a potom 15. a 17.
Doufám, že se brzy ozveš. Pa.
Ahoj. Tady je Jane. Jsou dvě odpoledne.
Právě přemýšlím o strategii na čtvrteční tenis. Zavolej mi.
Sandy, to jsem já. Tady Baird. Poslyš, už ho mám v letadle.
Je v Alice Springs, ale sejde se s tebou v Headland.
Tak jo. Pa.
Sandy, ty jsi odešla z práce?
To asi nepřijdeš na tenis, jestli pojedeš do Pilbary.
Krucinál.
Promiň, opravdu mě to mrzí. Nemůžu si pomoct.
- Mám práci, chápeš? - Je to finále. - Omlouvám se, stačí?
Prostě řekni ne. Znáš vůbec to slovo?
Kolikrát už?
Hele, nevíš něco o tom Japonci?
Jane, ale no tak. Budou další finále. Řekni mi o tom Japonci.
- Máš nějaké slušné kafe? - Jasně. Posluž si.
I když tady jsi, vlastně tady nejsi.
Nemůže chytit tai? Mohl jsi mi říct dřív.
Ano!
Pan Tachibana Hiromitsu?
Ahoj. Díkybohu. Promiňte, že jdu pozdě. Prostě mi to nevyšlo.
A je to.
Já jsem Sandy Edwardsová od Edwardse a Bairda.
Moc mě těší. To je váš kufr?
To nevadí. Dáme ho dozadu. Nepojedeme moc daleko.
Dobrý? Ne, vy...
Je vám dost teplo?
Oo říkáte tomu vedru? Vadí vám horké počasí?
Jo, sama ho nemám moc ráda.
Aspoň že tu máme klimatizaci, když ta blbost zrovna funguje.
Můžu se podívat, jestli nechytím zprávy.
Mám štěňátko, které chci dát pryč...
Včerejší hvězdy, dnešní hvězdy...
- Ano. Soukromě. Naprosto. - Díkybohu.
Určitě vám můžeme ukázat spoustu zajímavých věcí.
V tomhle závodě veškerou vodu recyklujeme. Snažíme se ničím neplýtvat.
Je to podzemní voda. Z řeky De Grey.
Řeka De Grey je většinu roku suchá, ale pod zemí teče, víte.
Tohle je jeden z otočných autosystémů.
Sklápí se o 135 stupňů.
Oyklus trvá 104 sekundy. 110 tun v každém autě.
Můžeme naložit až 10000 tun za hodinu. Za rok vydolujeme téměř 70 milionů tun.
Za posledních 30 let kolem 900 milionů.
- Ne, ještě ne. Pak ti zavolám. - Polovina toho všeho jde do Japonska.
- Že je to tak, Tome? - Ano. Zatím.
Dokážeme zvládnout dva náklady až po 260000 tunách najednou.
Čas obratu jedné dodávky je 65 hodin.
Průměrný nakládací čas na loď je 25 hodin.
Loni jsme naložili něco přes 68 milionů tun.
- Tak co zítra? Ohcete se podívat na důl? - Jo, proč ne? Je to jen pět hodin odsud.
Ať to vidí všechno.
Největší otevřený důl na železnou rudu na světě.
A se slečnou Edwardsovou jistě strávíte velmi příjemný čas, Tachibana san.
Rozhodně se budu snažit, pane Tabachana.
No tak, kamaráde. Ukažte nám, jak na to.
No tak, vstávat. Předveďte nám to. Honem.
- Proč tady doopravdy je? - Fakt nevím. Jen se mu snažím prodat náš software.
- Neřeknete mi to? - Nemám tušení.
Oo?
Není vám něco?
Vstaňte.
Můžete vstát?
Skvělý. Vstávat.
Jste v pořádku? Můžete jít?
Ne.
Pojďte. No tak.
Ohce se vám zvracet?
Tak jdeme.
Dovnitř.
Dovnitř!
- Pane Tachibano... - Už jsem tady.
Seďte.
Ruku nahoru.
Bairde? Samozřejmě. Právě jsem dorazila, tak mě, prosím, neotravuj.
Oelou noc jsme byli na hnusný karaoke a lili do sebe saké.
Víš, jak to myslím.
Hiromitsu?
Prober se. Je to blbeček. Fakt trotl. Nudnej jak psí hovno.
Je těžký to prodat, když o tom ani nepromluví. Oni ti volali nebo co?
Řekli, že se chtějí podívat na naše věci?
Jak to myslíš, "ne tak docela"?
Jestli chceš, aby si to prohlídl, tak mu to sakra přijď ukázat sám.
Samozřejmě.
Dobře. Díky. Čau.
Nesnáším karaoke.
Kdy je první město? Jak daleko?
Mezi Headlandem a Newmanem žádné není. Je to prostě pět hodin jízdy. Tečka.
- Nechcete zastavit? - Zastavit? Proč?
Zajít si na záchod nebo tak.
Žádné město. Žádná toaleta.
- Je vám dost teplo? - Jo. - V tomhle vedru by se usmažila i ještěrka.
Vítejte v Newmanu, Tachibana san.
Ohcete se napřed naobědvat, nebo se projet po dole?
Původně byl ten kopec 185 metrů nad úrovní planiny.
Výsledná jáma bude 325 metrů pod úrovní planiny.
Je 5,5 kilometrů dlouhá
a necelých 1,5 kilometrů široká.
Jako mayský chrám.
Krásný výbuch. Ohromující.
Klobouk a brýle sem, Tachibana san.
Děkuju.
- Můžu se vrátit za pět minut? Máte lístky? - Jo, tady.
Musí mít červený lístek.
- Můžu vám ho dát, až se vrátí Jim Blake? - Ne, to nejde. Další. - Nemluvte o válce.
- Nešlo by to? Přinesu vám ho za pět minut. - Zdržujete provoz.
- Přinesl jste si hůlky? - Postavte se tamhle.
- Tak si vemte tenhle... - Není červený.
No tak, pohni sebou.
Oo si dáte?
Dvakrát rostbíf s oblohou, díky.
Můžu vám donéstještě něco?
- Polévku, nebo salát nebo...? - Ne, děkuju.
Třeba mají nějaký moučník.
Tak tohle tady dobýváme. Potěžkejte si to. 68 procent.
To je na nic, tenhle program. Měli byste mít náš.
To říká každý. A stejně nemáte představu, co tam venku je.
Dokud si na to nesáhnete, pokud to tam je.
- Lidská chyba. - A vy jste neomylní?
Přihořívá.
Tohle je náš software. Nechcete se podívat?
- Já zítra tam pojedu. - Prosím?
Zítra. Já tam pojedu.
Kam?
Tam, odkud přišel ten kus kamene.
- To není moc dobrý nápad. - Ale to nemůžeme.
- Je to možné? - Jistě, ale je to sakra daleko.
- Můžu to zařídit, ale asi byste... - Ano. Můžete to zařídit. Děkuju.
Řídí slečna Edwardsová.
Já tam nepojedu. Na to zapomeňte. Je to jen spousta hlušiny v poušti.
Tady v Austrálii máte mnoho prostoru.
Žádní lidé.
V Japonsku
máme mnoho lidí. Žádný prostor.
Tak můžeme jet?
Nic tam není.
Děsí mě to.
Jo?
- Jedeme dál. - A kam dál?
Tam.
Oo, rovnou tamhle?
- Je to sotva vyjetá stopa. A nemáme povolenku. - Ano, jedeme tam.
- Ne, konečná. Dál už nepojedeme. - Vy vystupte. Já pojedu.
Hele...
Široko daleko není nikdo jiný. Jen vy a já. Jinak nikdo. Jasný?
Pan Suzuki z ocelářské společnosti Kobe posílá vám pozdravy.
- Můžeme se vrátit? - To nemůžeme.
- Proč ne? - Myslíte, že v tomhle můžu prostě zastavit a otočit se?
Když zastavíte, tak uvíznete.
No tak.
Sakra.
To je výborný.
Není tu nic, čím zapřít naviják.
Krucinál! To vůbec nic neumíte?
Hele, jestli se odsud chcete dostat, tak radši zahoďte ten telefon,
vylezte a začněte kopat. Je mi líto, že nejsem moc zdvořilá, ale myslím to vážně.
Nepromluvíme si o tom, jak se dostanem z těchhle sraček?
Dobrý? Teď!
Moment. Zařvu, až budu připravená.
- Jste připravený? - Připravený.
Dobře. Můžu? Jedna...
dva, tři, teď!
Jedem!
To stačí, nechte toho.
Budeme muset zakopat kolo.
Ten pitomej elektrickej křáp!
Půjčíte mi mobil?
Hiromitsu, můžu si půjčit mobil?
Ještě jednou. Zkuste to znova.
Já kopu víc a víc zatlačím.
- Šlápněte na to silněji. Víc akcelerace. - Pane Tachibano, to nevyjde. Jsme v hajzlu.
Leží na osách. Naviják je spálený.
Sami to nedokážeme. Potřebujeme pomoc.
Ne, žádná pomoc. Jdu na to.
Hiromitsu?
To nemůže vyjít.
V téhle zemi lidé umírají. Často.
Mnoho lidí a ani neví jak.
Můžete umřít na dehydrataci a vyčerpání vedrem, ani nemrknete.
Nikdo nás tady nebude hledat.
Můžu prostě zavolat a říct někomu, kde jsme?
- Žádný problém. Já to zvládnu. - Já neřeknu, že jsme uvízli, ano?
Jenom řeknu, kde jsme. Nic o uvíznutí.
Jen zavolám přítelkyni. Zádné úřady.
Jenom Jane.
Hiromitsu, prosím.
Ne, nefunguje.
Nevím, jak to zprovoznit. Tady.
- Nějaký problém. - Jaký problém? - Nevím.
Nefunguje.
Půjdu zpátky a najdu někoho. Jak daleko my přišli?
Ne, v australské poušti je jedna věc důležitá, nikdy neopouštějte vozidlo.
- Jak daleko my přišli? - Já nevím. Tak 50 kilometrů.
- 12 hodin jít. Žádný problém. - Kristepane!
Počkat!
"Jak přežít v suché Austrálii. Neopouštějte své vozidlo."
A víte, co ještě? Začne tu být zima. Opravdová.
Mínus 5 stupňů v noci.
Vstávat. Skákat.
Nejchladněji je před svítáním.
Dobré jitro.
Vem si košili. To slunce tě spálí, když se do toho opře.
Zvládli jsme to!
Nastup! Rychle!
Jednou na cestu...
Já zas se vydal jednou na cestu...
S milovanou písní a taky s přítelkyní
Já zas se vydal jednou na cestu...
Ohtěla jsem tě zabít, když jsme se zahrabali...
Holýma rukama.
Oo je to "hai"? Jo, hai. Oo to znamená?
To je "ano".
- Ano. - Ale ne "ano" jako v angličtině.
To je "já poslouchám."
Tak dál. Ano.
"Hai?!" je "Oo?"
"Hai" je "já nevím."
Prostě co myslíš. A někdy to znamená "ne".
Ale nikdo neříká "ne".
Jen "hai", to znamená "ano."
I když myslí "ne"?
V té pošti já byl špatný.
Je moc zlé udělat tolik omylů.
Tak já je musím spravit sám.
Lituji.
A proto jsi nemohl zavolat?
Ano.
A pak já čtu tu knihu.
A já začnu rozumět.
A pak, jsem obdařený.
Jako muž, který má sílu mnoha.
Velmi silný.
Nikdy dřív tak silný.
A ty na mě ani nechceš mluvit.
- Kdepak. Já tě chci zabít. - Ale beze mě ty jsi sama. A pak umřeš.
- Dobře. Možná. - Ano. Umřeš. V té pošti.
V poušti.
V té poušti. Ne v pošti.
Pošta je, když pošleš dopis. A hodíš ho do schránky.
Tak je v poště. Ale tohle je v poušti.
V poušti.
V pošti.
Ne. V poušti.
V pošti.
- V poušti. - Ano, to je ono.
- V poušti... - V poušti...
Oo to bylo?
Děkuju ti, že mě učíš lepší angličtině.
To nic.
Ukroj to.
Dobrý?
- Já mám hlad. - Já taky.
Slanina, vejce, párek... Jak říkáš tomu?
Fazole.
Moc hezké.
Příliš mnoho jídla.
Jdu se osprchovat.
Promiň.
- Můžu si tam odsud vzít šaty? - Ano.
Díky.
Dobře.
- Dnes jedeme sem. - Kam?
Mundabullanganna.
Ukaž?
- Vždyť je to japonsky. - Ano. Japonská mapa.
Mundabu... Jak jsi to říkal?
Munda... bullan... ganna...
Krucinál! Budu muset volat domů.
Teď mapu pryč. Už není mapa.
"Historické město. První přístav na severozápadě."
Velice rád bych ho viděl.
Za války jsme mysleli, že vy, chlapi, po nás jdete.
Měli jsme v kopcích schované lidi.
Evakuační plány.
Lidé připevňovali nože na konce palic.
Skutečně nesmyslné.
No, a teď vám to tady patří.
Byly doby, kdy by nikdo nekoupil nic, co je z Japonska.
Manželka jde do krámu a všechno obrací, protože když tam je "made in Japan",
zase to vrátí. Nekoupila by to.
Ještě teď, řekl bych.
Jenže země máme tolik, že s vámi stejně obchodujeme.
Že je ten život ale zvláštní.
Mám ženu jménem Yukiko
a dvě děti.
Ohlapec se jmenuje Ryuicki a děvče Rika.
Miluješ svou ženu?
Není třeba říkat.
Když to říkáš,
není to tak pravda.
Nech toho. Je to pro tebe zlé.
Velmi stará skála. Nádherné.
Než jsem přišel do Austrálie,
byl jsem smutný.
Mám velké povinnosti.
Ale
musím tím projít.
Tady v poště.
V poušti.
Ukázala jsi mi
něco krásného.
Děkuju.
Teď tě naučím nový australský výraz. Připravený?
Poslední je pukavec!
To je nádhera.
Ne, ne, ne!
Hiro?!
Bože, to ne...
Hiromitsu!
Hiro!
To ne. Hiromitsu!
Hiromitsu!
Ne, ne...!
Bože!
Bože můj!
Ne!
Promiňte...
- Promiňte?! - Moment!
Jane?
Potřebuju mluvit.
Jsi tam?
- Máte tady nemocnici? - Jo, ale zavřenou.
Je zavřená už tak tři roky.
Vláda si spočítala, že na ní prodělává.
- A co pohřební ústav? - To je vám tak zle?
Tamhle kus po silnici je Jimmy Smithers. Má vzadu chladírnu, jestli ji potřebujete.
- Tudy? - Jo, pořád rovně. Hned za hospodou.
- Je to daleko? - Není, asi 200 metrů.
Jo, Jimmy Smithers.
Promiňte.
Vy jste... nejste Jimmy Smithers?
Jo.
Oo byste dělal...?
Oo má člověk dělat,
když má někoho mrtvého?
Totiž, je na to nějaký postup?
No, přijde na to.
Není mrtvý, dokud to nepotvrdí doktor. Technicky.
- Je tu nějaký doktor? - Ne, ne. Musí sem letadlem.
My je prostě strkáme do lednice, než se sem dostane.
Je...?
Totiž, vy...
Odkud je?
Z Japonska.
Je to Japonec.
Vlastně byl.
Ještě je, řekl bych.
Na tuhle krajinu je dost dobře oblečený.
Sandy, tohle je James. Je to právník.
Musí proběhnout vyšetřování. Tony. Kvůli tomu certifikátu.
- Úmrtnímu listu. Je to doktor. - Dobrý den.
Je to rychlejší než ta pitomá letecká služba.
Musíme to všechno vyřídit dřív, než sem dorazí rodina.
Konzulátje zavřený, takže dneska se s tím už nedá nic udělat.
S ním.
Volal jsem do Japonska. Jeho žena už jede.
Tak co se stalo?
Není ti nic? Je všechno v pořádku?
Ježíši, to jsou děsné věci. Je strašné, co se tomu chudákovi přihodilo.
Promiňte, já jsem Bill Baird.
Druhý ředitel společnosti, co toho mrtvého prováděla po okolí.
- Dobrý den. - To je Tom Goodwin. Přijel z...
- Odkud? - Asi hodinu odsud na dálnici. Žena mě sehnala rádiem. - Děkuju mockrát.
Není zač.
Dobře. Sandy, tak kde je? V tom letadle...
vrtulníku, nebo co to je. Mají pár pytlů ledu, aby jim "neodešel".
- Tony, vy byste ho asi chtěl vidět, že? - To není špatný nápad. - Jo, jistě.
Ohtěl bych s vámi probrat pár věcí, Sandy. Máte nějaký doklad?
Sandy?
To je dobrý nápad. Půjdu s vámi, Tony.
Dobrý den. Jimmy Smithers.
Dobrý den, Bill Baird.
Omlouvám se za ten vzkaz.
Bylo to moc zlé?
Nemůžeš jíst?
Ne, já to sním. Dík.
Pomysli na jeho ženu a rodinu. Představ si, jak musí býtjí.
Možná bych jí měla napsat.
Alespoň kondolenci.
Sandy?
- Oo? - Máš na ni adresu?
Ta chudák ženská je nejspíš bez sebe.
- To nemůžeš. - Proč ne?
Nemůžeš poslat kondolenci někomu, koho vůbec neznáš.
Vždyť ji neznáš. Neznáš její kulturu.
Vůbec nic o ní nevíš. Ani o jejím manželství. Nic.
Vím, že za něj byla vdaná. Vím, že je jí určitě smutno.
- Na to nepotřebuju být Japonka. - Proboha...
Byla jsem manželka i vdova. Některé věci jsou na celém světě stejné.
To jsou kecy, mami.
Nemusíš tady být. Nikdo nečeká, že budeš pracovat.
Jo.
- Oo děláš? - Dávám některé věci do pořádku.
Oo to je?
- Dělám pořádek v těch věcech, co jsme měli udělat. - V jakých?
Věci pro Hiromitsu. Pár drobností tady pořád nehraje.
143 dolarů za čistírnu?
Epresní kurýr. 79,50. A kdo je ten pan Anderson?
A k čemu chce znát "přesné místo incidentu?"
Incident? Tak tomu říkají?
Ta čistírna, dali jsme mu vyčistit šaty. Nemohli jsme ho tak poslat.
Jak? Proč ne?
Byly celé od červeného prachu.
Špinavé a zmačkané. Jeho ženě a rodině by se to určitě nelíbilo.
- Japonci... - Japonci co?
A museli jsme poslat všechny jeho osobní věci do hotelu jeho ženy...
Vy jste poslali všechny jeho věci? Myslela jsem, že přijdou sem.
Ano, taky přišly. Byly tu. Museli jsme s tím něco udělat.
Nemohli jsme je tu nechat povalovat. Mysleli jsme, že bude nejlepší...
Kdo myslel?!
Baird. Nejspíš...
- Muselo se to udělat. Nevěděli jsme... - Proč mi nikdo nic neřekl? Proč?
Byla jsem tam, když se to stalo. Mně se to stalo taky.
Sandy, je mi to líto. Je mi to moc líto.
Myslel jsem, že budeš ráda, že to budeš mít z krku.
Nikoho ani nenapadlo, že bych třeba měla co říct.
Incident. Tak to mu říkají.
Dokonce i ty fotky. Aspoň je dostaň zpátky.
- Přece nemůžu jít a požadovat, aby nám je vrátila. - Proč ne?
Jsou to přece nevyvolané filmy, možná je ještě nedala vyvolat.
Určitě má právo na pár fotografií z posledních dní života svého muže. Bože!
Oo jste tam venku vůbec sakra dělali?
Sandy, ať se tam stalo cokoliv...
Ježíši, já nevím, tímhle by určitě nikdo nechtěl projít.
Spousta lidí...
Odvedlas dobrou práci. Zvládla jsi to.
Udělala jsi všechno, co bylo třeba.
Muselo to být...
Proč si nevezmeš dovolenou?
Vezmi si pár dní volna, my to tady zvládneme.
A budou jiné smlouvy. Žádný problém.
Vedla sis dobře, opravdu výborně. O tom tady nikdo nepochybuje.
Haló.
Ano? Takže bílá je pro Číňany?
Ne, v pořádku. To je moje chyba.
Takže pro Japonce máte...? Můžu vám zavolat zpátky?
Dobře, fajn. Ne, já to číslo mám.
Výborně. Děkuju mockrát. Nashle.
No?
Ohci se na tom podílet.
Myslím, že mi to pomůže.
Sandy...
Paní Tachibanová, Sandy Edwardsová.
Sandy Edwardsová, paní Yukiko Tachibanová.
Je mi to líto.
- Mohu vám přinést něco k pití? - Ne, musíme už jet, děkujeme.
Paní Tachibanová by teď ráda nechala zapečetit rakev, děkujeme.
Oo?
"Hiromitsu. S láskou Sandy."
Potřeboval bych to tady podepsat.
- Díky. Jde to do Tokia, jo? - Ne, do Kjóta.
Jo, jasně. Promiňte.
Promiňte. Můžu jen...?
Děkuji.
Kristepane, proč jsi to říkala?
Je to pravda.
- To jsou tvoje fotografie? - Nevím.
Jsem rád, že už je to za námi. Vypadneme odsud?
Jeď sám. Já si vezmu tai.
Vážně? A proč?
Životje krátký.
Nevím. Rozloučím se.
Jasně.
- Takže se uvidíme v kanceláři? - Ano, v kanceláři.
Díky, Bairde.
A určitě chceš?
Určitě.
Drahá Sandy,
až budeš číst tento dopis, budu v letadle na cestě domů
k ženě a dětem.
Lituji, že musíš číst mé podivné psaní.
Doufám, že se máš dobře a šťastně.
Teď mohu být dobrý manžel, dobrý otec, dobrý člověk.
Ale dnes stojím v poušti.
Obloha je tak vysoká, tak modrá,
je tu tolik prostoru
a mé srdce je otevřené.